STOLTHET OG FORDOM
To herrer og en dame venter på Dem i selskapsrommet.
Den ene herren er Mr. Darcy.
Takk, jeg kommer med det samme.
Mr. Darcy!
- Har De ventet lenge? - Slett ikke.
Tillat meg å presentere min søster - Georgiana.
Miss Elizabeth Bennet.
- Jeg har hørt så mye om Dem. - I like måte.
Mr. Bingley er her. Han ville treffe Dem også.
- Får jeg kalle ham hit? - Selvsagt, jeg vil gjerne møte ham.
Det sies at De elsker musikk og spiller meget bra.
Jeg spiller ikke veldig bra, men jeg er veldig glad i musikk.
Jeg håper å få høre Dem spille og synge. Broren min har rost Dem.
Det skal De få-
- men jeg advarer Dem. Deres bror har overdrevet min evne.
Nei, det er umulig.
Han snakker alltid sant, skjønt iblant er han litt for snill mot meg.
- En ideell eldre bror. - Bedre og snillere finnes ikke.
Jeg blir misunnelig. Jeg har ingen bror, bare fire søstre.
Jeg skulle gjerne hatt en søster.
Miss Bennet! Tenk at De befant Dem under én mil fra Pemberley!
- Jeg ser De har det bra. - Svært bra, takk.
- Og familien Deres? - De har det bra, de også.
Er alle dine søstre fortsatt på Longbourn?
Alle unntatt én, den yngste er i Brighton.
Det er altfor lenge siden jeg hadde gleden av å snakke med Dem.
- Flere måneder. - Åtte måneder, minst.
Vi har ikke møttes siden den 26. November, på ballet på Netherfield.
Månedene i Hertfordshire var den lykkeligste perioden i mitt liv.
Søsteren min har noe hun vil be Dem om.
Min bror og jeg ville føle oss hedret-
- om De, Deres tante og onkel ville spise middag med oss i morgen kveld.
Takk, mer enn gjerne. Jeg vet at Mr. Og Mrs. Gardiner ikke er opptatt.
- Får vi høre Dem spille? - Ja, hvis De virkelig vil.
Utsøkt...!
- Mer, De spilte så vakkert. - Det var verken vakkert eller riktig.
De så sikkert at jeg fusket på de vanskelige stedene.
- For et nydelig instrument. - Jeg fikk det av min bror, ufortjent.
De har sikkert fortjent det. Deres bror mener det, han er ufeilbarlig.
Nå er det Deres tur, jeg insisterer.
Foran så mange mennesker? Spille tør jeg, men ikke synge.
- Er soldatene fortsatt i Meryton? - Nei, de er i Brighton hele sommeren.
- Et stort tap for familien Deres. - Vi overlever.
En viss herres fravær burde vært særlig smertefullt.
Hvem skulle det være?
Jeg har forstått at enkelte damer har vært svake for Mr. Wickham.
Unnskyld, jeg glemte å vende sidene for Dem.
Eliza Bennet så heslig ut. Hun har forandret seg enormt siden i vinter.
Brun og værbitt, vi kjente henne knapt igjen. Gjorde De, Mr. Darcy?
Jeg så bare at hun var litt solbrent. Det blir man av å reise om sommeren.
Jeg har aldri funnet ansiktet hennes vakkert.
Hennes trekk mangler skjønnhet, huden mangler glans.
Tennene går vel an, vil jeg tro, men de er ikke noe utover det vanlige.
Og øynene, en gang beskrevet som vakre-
-ser jeg ikke noe spesielt med.
Hennes selvgode utstråling mangler stil og blir derfor ulidelig.
Tenk at hun ble ansett for å være en skjønnhet i Hertfordshire.
Jeg husker hva De, Mr. Darcy, sa etter en middagsinvitasjon:
"Hun - en skjønnhet? I så fall er hennes mor et geni."
Etter det steg hun visstnok i aktelse.
En stund syntes De visst at hun var riktig pen.
Ja, men bare i begynnelsen.
Nå regner jeg henne som en av de vakreste kvinnene jeg kjenner.
Nei, den grønne.
- Posten kom nå nettopp. - Takk, Hannah.
En bra pike, veldig tjenestevillig.
To brev fra Jane. Jeg lurte nettopp på hvorfor vi ikke...
Dette ble feilsendt. Hun hadde slurvet med adressen.
Tør jeg be dere utsette utflukten en stund?
Klart at du vil lese brevene. Vi henter deg om en time.
Kjære Lizzy, jeg håper at reisen har vært hyggelig.
Alle savner deg, særlig far.
Jeg rekker knapt å skrive, nevøene og niesene tar all min tid-
-men søte er de.
Deres livsglede er ofte større enn mammas nerver tåler.
Hun holder seg mest på rommet sitt eller hos Mrs. Philips.
Kjære Lizzy, siden jeg skrev ovenstående, har det skjedd noe fælt.
Ikke bli forskrekket, alle har det bra.
Det jeg har å fortelle, gjelder stakkars Lydia.
Det kom et ilbud i går da alle hadde gått til sengs.
Hva er det? Akter de å myrde oss i våre senger?
Brevet var fra oberst Forster.
Lydia hadde rømt til Skottland med en av hans offiserer - Wickham.
Lydia? Nå er det ute med oss!
Du kan tenke deg vår forbauselse og bestyrtelse-
- skjønt for Kitty var det tydeligvis ikke helt uventet.
Jeg er veldig lei for det. Det er et uklokt parti på begge hold-
- men jeg håper på det beste. Vi har kanskje undervurdert ham.
Han er iallfall ikke grådig. Far har jo ingenting å tilby ham.
Det stemmer, men hvordan kunne han?
Hun er dum nok til å gjøre hva som helst-
- men kan Wickham elske Lydia, gifte seg med Lydia?
Jeg vet en som det blir vanskelig å forlate.
Vi venter dem hit fra Gretna som mann og kone.
Jeg må slutte, mor trenger meg. Jeg skriver så fort jeg vet mer.
Kjære Lizzy, jeg har dårlige nyheter.
Vi frykter noe verre enn et uklokt ekteskap:
At det ikke ble noe av, og at Wickham aldri mente å ekte Lydia.
- Jeg kan ikke tro det om ham. - Det kan jeg.
Stakkars Lydia, dumme pike...
Oberst Forster fryktet at Wickham ikke var til å stole på.
Hun var bare 15 år.
Far og oberst Forster har reist til London for å lete etter dem.
Jeg må be dere alle om å reise hit så fort som mulig.
Hvor er min onkel?
Unnskyld, jeg må finne Mr. Gardiner øyeblikkelig.
Hva er i veien?
La meg gjøre det, eller sende tjenestepiken.
De har det ikke bra. Jeg krever at De blir her. Hallo!
Hent Mr. og Mrs. Gardiner øyeblikkelig. De gikk mot... kirken.
- Skal jeg tilkalle en lege? - Nei, jeg er ikke syk.
Fins det noe som kan gi en smule lindring?
Et glass vin? De ser ikke frisk ut.
Nei takk, det er ikke noe galt med meg. Jeg er ikke syk.
Jeg har nettopp fått dårlige nyheter...
Unnskyld.
Jeg har fått brev fra Jane. Det er nytteløst å skjule hva som er hendt.
Min yngste søster har forlatt alle sine venner.
Hun har rømt-
- og lagt sitt liv i hendene på Mr. Wickham.
De rømte sammen fra Brighton. Resten kan De sikkert regne ut selv.
Hun mangler penger og kontakter. Hun har ikke noe som kan lokke ham.
Jeg kunne forhindret det. Jeg visste jo hvordan han var.
Hadde jeg fortalt det, ville dette aldri skjedd. Nå er det for sent.
Jeg kjenner både sorg og bestyrtelse.
- Er det helt sikkert? - Ja.
De forlot Brighton søndag kveld.
Sporet førte til London. De har visserlig ikke reist til Skottland.
Hva er gjort for å få tak i henne?
Far har dratt til London, Jane ber min onkel hjelpe til.
Jeg håper vi kan dra straks, men hva kan vi gjøre? Ingenting.
Hvordan påvirker man en slik mann? Hvordan skal man kunne finne dem?
Jeg har ikke noe håp overhodet. Hun er fortapt for alltid-
- og hele familien må dele hennes fall og vanære.
De vil sikkert at jeg skal gå.
Jeg frykter at min søster ikke får se Dem på Pemberley i dag.
Det stemmer. Vær så snill og be miss Darcy om unnskyldning.
Si at vi må reise hjem umiddelbart-
- men skjul den sørgelige sannheten så lenge som mulig.
Jeg vet den ikke kan skjules lenge.
Jeg lover å ikke si et ord.
Jeg har vært her for lenge. Jeg går nå.
Adjø.
Nå får jeg aldri se ham mer.
Jeg kan tro det om Wickham, men ikke om Lydia.
Helt siden hæren kom, har hun bare hatt kjærlighet og offiserer i hodet.
Vi må ikke tro det verste. Det kan jo være en misforståelse-
- eller en midlertidig nykke som vennene hennes kan dysse ned.
Det er faktisk mulig.
Hvem tør å ha så nedrige hensikter mot en pike med venner og beskyttere?
Det er ikke verdt risikoen.
Han tenker bare på sitt eget beste.
Alt annet setter han gjerne på spill.
Så stille De er! Jeg håper virkelig De ikke savner miss Eliza Bennet.
Hva? Unnskyld meg.
- Har dere hørt noe? - Ikke ennå, men nå er jo onkel her.
Far dro til London på tirsdag, og reisen gikk bra.
Mor har spurt etter deg i ett kjør. Hun nekter å forlate rommet sitt.
Du ser blek ut, Jane. Så mye du må ha gått igjennom.
Jeg er så glad du er her, Lizzy.
Lizzy! Kjære bror, vi er fortapt!
Hvis Mr. Bennet hadde tatt oss med til Brighton, ville det aldri skjedd.
Det er Forsters feil. De må ha slurvet på noe vis.
Lydia ter seg ikke på det viset hvis man holder øye med henne.
Hvis Bennet duellerer med Wickham og dør, hva blir det av oss da?
Ekteparet Collins kaster oss ut før han har rukket å bli kald i sin grav.
Om ikke du er snill mot oss, bror, vet jeg ikke hva vi skulle gjøre.
Slapp av, det blir ingen katastrofe.
Jeg drar til London i morgen, så får vi drøfte neste trekk.
Hvis de ikke er gift, får du tvinge dem til å gifte seg.
- Sørg for at Bennet ikke duellerer. - Han har sikkert ingen slike planer.
Wickham dreper ham hvis du ikke kan hindre det hele.
Fortell ham hvor syk jeg er. Jeg skjelver i hele kroppen.
Jeg har sånn krampe i siden, hodepine og hjerteklapp-
- at jeg ikke får noen ro være seg natt eller dag.
Be Lydia om å ikke kjøpe brudekjole uten å spørre meg.
Hun vet jo ikke hvilke forretninger som er best.
Det blir sikkert veldig mye sladder.
Det har vi nok forstått alle sammen, Mary.
Vi må helle søsterskapets balsam i hverandres sårede hjerter.
- Send potetene, Mary. - Unnskyld...?
- Det kan jeg gjøre. - Takk, Kitty.
Det er første gang jeg har hørt et vennlig ord siden Lydia dro sin vei.
Jeg har ikke gjort noe, og Lydia har vel ikke gjort noe så fælt heller.
Til tross for Lydias ulykke bør vi trekke følgende lærdom:
Hvis en kvinne mister sin ærbarhet, er det for alltid.
En kvinnes gode rykte er like skjørt som vakkert.
Så vi må passe på hvordan vi oppfører oss mot de uverdige av motsatt kjønn.
Takk, Mary.
Jane... Fortell meg nå alt som jeg ikke allerede har hørt.
Hva sa oberst Forster? Var det ingen som forutså rømningen?
Oberst Forster trodde Lydia var for- elsket, men så ikke noe galt i det.
Det var min feil.
Det var jeg som overtalte deg til å tie om Wickhams dårlige sider.
Ingen andre mistrodde ham. Det var min feil.
Ikke mer enn min, eller Mr. Darcys og alle andre Wickham har lurt.
Du trenger ikke føle skyld. Andre fortjener å klandres, ikke du.
Hun skrev et brev til Mrs. Forster før hun bega seg av gårde.
"Kjære Harriet, du kommer til å le når du får vite hvor jeg er."
"Jeg ler av tanken på din forbauselse straks du ser at jeg er borte."
Jeg skal til Gretna Green - med hvem kan du nok regne ut: min elskede!
Ikke si noe, jeg vil overraske mine kjære med et brev fra Mrs. Wickham!
For en spøk, jeg ler så jeg knapt kan skrive...!
Tankeløse Lydia, hvilket brev i en slik stund.
Hun trodde tydeligvis at han ville gifte seg med henne.
Stakkars far, det må ha gjort vondt.
Han ble sjokkert. Han fikk ikke fram en lyd på ti minutter.
Mor ble hysterisk. Vi forsto ingenting.
Lady Lucas har vært så snill. Hun tilbød seg å hjelpe til.
Hun burde blitt hjemme! Hva skulle hun kunne gjøre?
La henne nyte vår ulykke på avstand!
Nå er du urettferdig. Hun mente det sikkert godt.
Ja, det gjorde hun nok. Unnskyld.
Jeg kan ikke hjelpe for at jeg...
Forstår du ikke-
- at Lydias gode rykte ikke er det eneste som er blitt ødelagt?
Jeg har vært her altfor lenge. Jeg går nå.
Kom inn.
Jeg tenkte meg at du ikke hadde lagt deg ennå.
Jeg har tenkt på hva du sa-
- at det er mer enn Lydias ry som er ødelagt.
Jeg var sint og opprørt. Jeg burde ikke ha sagt det.
Du mener selvsagt at du og jeg, og Mary og Kitty-
-har fått del i skammen-
- og at våre muligheter til et godt gifte har minsket dramatisk.
Våre sjanser har aldri vært særlig gode.
Nå er de ikke-eksisterende.
Ingen kommer til å omgås med oss lenger. Det forsto jeg på Mr. Darcy.
Vet han hva som har skjedd?
Han dukket opp akkurat da jeg hadde lest ditt brev.
Han var ytterst vennlig og ridderlig-
- men han gjorde det klart at han hadde hastverk med å komme seg vekk.
Han kommer til å unngå meg og be sin venn om å unngå deg.
Jeg har allerede akseptert at Mr. Bingley har sluttet å oppvarte meg-
- og du har vel aldri prøvd å fange Mr. Darcys interesse?
Nei, aldri.
Tror du han tenkte å gjenoppta sin beiling? Elsker han deg ennå?
Jeg vet ikke hva han tenkte for to dager siden-
- men nå vil han og alle andre respektable menn sky oss som pesten.
Du milde, se hvem som kommer! Mr. Collins...!
Ham får dere ta dere av selv.
Jeg tenkte å uttrykke min deltakelse med din far og mor.
Far er fortsatt i London. Mor er for syk til å forlate rommet sitt.
Jeg føler meg kallet, både som slektning og prest til-
- å uttrykke min medlidenhet med dem som ble rammet av denne elendigheten.
I nøden lærer man sine venner å kjenne, heter det jo.
Mrs. Collins og jeg lider med dere i denne dystre situasjonen-
- en stor ulykke, et sår som tidens gang ikke kan lege.
Deres søsters død ville vært å foretrekke.
Saken forverres ytterligere av at, som min kjære Charlotte har antydet-
- deres søsters adferd synes å bero på at hun er behandlet for ettergivende.
Selv heller jeg imidlertid til at hun er lettsindig av natur.
Hvorom allting er, så er det virkelig synd på dere.
Takk for at De...
Min mening deles av lady Catherine og hennes datter-
-som har fått vite alt av meg.
Selv de mener at om en søster begår en tabbe-
- forverres også de andres framtidsutsikter.
"Hvem", som lady Catherine var så vennlig å si-
- "skulle gjerne befatte seg med en slik familie?"
Det kan man virkelig spørre seg selv om.
Nettopp derfor er det kanskje uklokt av Dem å bli lenger nå.
Det har De kanskje rett i, Elizabeth.
En prest kan ikke være forsiktig nok-
- særlig ikke hvis man er blitt besatt av lady Catherine de Bourgh.
Din omtanke ærer deg.
Jeg beklager dere alle dypt.
- For et krek! - Han mener nok vel.
Neppe, han kom hit for å godte seg over vår ulykke.
Det var snilt av ham å uttrykke sin medfølelse.
- Har han dratt sin vei? - For godt, vil jeg tro.
Tante Philips er her!
- Hun har neppe gode nyheter. - Men mor blir nok glad.
For en elendighet!
- Ligger deres mor til sengs? - Nei, men hun forlater ikke værelset.
Jo mindre tjenerne hører, desto bedre.
La meg treffe henne, skjønt noen gode nyheter har jeg ikke.
Det går ikke én dag uten at jeg hører fæle ting om Wickham.
Han som alle hevet til skyene og forelsket seg i-
- viste seg å være en skurk, en djevel med oppdrag å knuse oss.
Det sies at han har satt seg i gjeld hos hver eneste kjøpmann i Meryton.
Det er snakk om spillegjeld-
- om fylleslag der mer enn hoder og møbler kom til ubotelig skade.
Utsvevelser, renker, forførelser...
Det finnes ikke en handelsmanns- datter som han ikke har antastet.
Og nå har turen kommet til vår kjære datter-
- men vi skal finne ham og tvinge ham til å ekte henne.
Jeg mistrodde ham fra første stund.
- Jeg også. Jeg advarte pikene. - Altfor smiskende.
Men tror du at de lyttet? Nå er vi ferdige alle sammen!
Min stakkars, stakkars Lydia...
- Når drar vi til Hertfordshire? - Gå vekk fra vinduet.
Jeg har en del forretninger jeg må gjøre. Du vantrives vel ikke?
Jeg lengter etter å få se mammas oppsyn, og mine søstres.
Kitty kommer til å bli grønn av misunnelse. Som jeg skal le!
Hvis vi gifter oss på Longbourn, må de være brudepiker alle sammen.
Kan vi ikke begi oss ut på byen og vise oss på teatre og fester?
Når tiden er inne. Du må ha tålmodighet.
Tenk at jeg har gjort noe som ingen av mine søstre har gjort-
-og jeg er yngst.
Vi har fått brev fra onkel Gardiner!
- Far kommer hjem i dag. - Har han Lydia med seg?
De har ikke funnet Lydia ennå. Onkel leter videre på egen hånd.
Hvem skal da sette press på Wickham slik at han gifter seg med henne?
Hva skal det bli av oss?
Hent luktesaltet. Det svartner for øynene!
Ikke nå, Jane.
Mrs. Younge?
Skal jeg hente far? Han har ikke spist siden han kom hjem.
Det kan jeg gjøre. Bær opp teen til mamma.
Jane, Elizabeth, Mary, Kitty...
Du ser så trett ut. Det må ha vært smertefullt.
Ikke trøst meg, det er til pass for meg.
Det var min feil. Det er ikke mer enn rett at jeg lider.
- Ikke vær så streng mot deg selv. - Det er fint å få sone sine mistak.
Skjønt jeg er ikke redd for å bukke under av skyldfølelse.
- Tror du fremdeles at de er i London? - Ja, bedre gjemmested fins ikke.
Lydia har alltid lengtet til London.
I så fall er hun vel fornøyd nå. Hun vil få bli en god stund.
Jeg er ikke sint på deg fordi du fikk rett i det du sa i mai.
På bakgrunn av hva som er skjedd, viser det hvor klok du er.
Mamma venter på sin te.
Holder hun seg fremdeles ovenpå? Det gir eleganse til elendigheten.
En vakker dag gjør jeg det samme: Jeg setter meg i biblioteket-
-og jamrer så mye jeg orker.
- Skjønt ikke før Kitty har rømt. - Jeg akter ikke å rømme.
Hvis jeg var i Brighton, ville jeg oppført meg bedre enn Lydia.
Du kommer ikke i nærheten av Brighton, så det så.
Jeg har endelig lært å være forsiktig.
Jeg slipper aldri en offiser over terskelen mer.
Ingen flere ball for din del, hvis du ikke danser med søstrene dine.
Du får ikke engang gå ut-
- før du beviser at du kan gjøre noe fornuftig ti minutter om dagen.
Ikke gråt, vennen min.
Hvis du oppfører deg bra i ti år, får du bli med til en militærparade.
Skal vi ikke gå ut i kveld? Kan vi ikke gå på teater?
Hva i all verden gjør han her? For en vits!
- Hvem er det? - Det gjetter du aldri. Mr. Darcy!
Takk, Hill.
Hva er det, Hill? Vil Mrs. Bennet oss noe?
Vet dere at det kom et ilbrev fra Mr. Gardiner?
- Når? - For omtrent en halvtime siden.
Har det skjedd noe?
- Har onkel hørt fra seg? - Ja, jeg har fått brev.
- Gode eller dårlige nyheter? - Hva tror du...? Les selv.
Les høyt, jeg vet knapt nok selv hva det går ut på.
"Kjære svoger, jeg har møtt Lydia og Mr. Wickham."
De har giftet seg!
"De har ikke giftet seg, og synes ikke å ha til hensikt å gjøre det"-
- "men hvis du går med på visse vilkår, burde det ikke ta lang tid."
"Du må love at Lydia får sin del av de 5000 som døtrene får i arv."
"Videre må du, under din livstid, gi henne 100 pund i året."
- Så lite? Wickham har jo gjeld. - Fortsett.
"Mr. Wickhams finanser er altså ikke så usle som folk tror."
"Ser ut til å bli penger til overs til Lydia når gjelden er betalt."
- Det kan ikke være mulig. - Fortsett.
"Det blir best hvis bryllupet står hjemme hos oss."
Da får ikke Kitty være brudepike.
"Svar snarest mulig og vær tydelig angående økonomien."
Hvordan kan han ekte henne for så lite?
- Han elsker henne på alvor. - Tro gjerne det, om det føles bra.
- Har du svart? - Nei, men det må jeg, snart.
Og gifte seg må de, trass i at han er den han er.
Det er uunngåelig, men jeg undres over to ting:
Hvor mye har din onkel lagt ut for å ordne dette-
- og hvordan skal jeg noensinne kunne betale tilbake?
- Hvorfor lot jeg Darcy få vite det? - Ikke vær urolig.
- Han misbruker ikke en fortrolighet. - Nei, det er ikke det som uroer meg.
- Hva er det, da? - Jeg vet ikke.
Han er nok glad for at han slapp unna. Han forakter meg sikkert.
Du verken søkte eller ønsket hans kjærlighet.
Hva angår det deg hvis han slutter å se opp til deg?
Jeg vet ikke. Jeg kan ikke forklare det.
Jeg får nok aldri se ham mer.
Jeg holder ikke ut å vite at han lever, og at han ser ned på meg.
Tekst: May-Hilde Hoelstad www.sdimedia.com